Zelenohorské
otazníky Uprostřed září roku 1817 nalezl mladý znalec staroslovanské literatury Václav Hanka ve věži královédvorského kostela rukopis, který obsahoval lyricko-epické básně psané staročeštinou. Po jeho prozkoumání zjistil, že jde o dílo, které popisuje historické události 9. století, jeho vznik však lze datovat mezi 1280 - 1290. Hankův nález vzbudil značný ohlas jak u českých vlastenců, pro které byl dalším důkazem kulturní vyspělosti našich předků, tak i u zahraničních učenců. Během krátké doby byl Rukopis přeložen do všech slovanských jazyků a o jeho nálezci se psalo ve všech evropských kulturních centrech. O 14 měsíců později dostal zakladatel Českého muzea hrabě Kolowrat dopis, k němuž byly přiloženy 4 listy rukopisu "Libušin soud". Dárce i místo nálezu však zůstaly v anonymitě. Pisatel to odůvodňoval tím, že jeho pán by spíše český rukopis spálil, než aby jej věnoval muzeu. |
Nový
rukopis vyvolal opět nadšení. Nikoli však u Josefa
Dobrovského, který jej označil za padělek. Vypukla veřejná
polemika, ve kterém nabyl vrchu Dobrovský. Avšak po
jeho smrti se František Palacký a Pavel Josef Šafařík
přičinili o to, aby byl spis pokládán za pravý. V roce 1858 upozornil žinkovský kaplan R. Voříšek historika V.V. Tomka, že v Nepomuku žije poslední svědek - děkan J. Zeman, který může potvrdit okolnosti nálezu "Libušina soudu". Tak se veřejnost dozvěděla, že dílo bylo objeveno na Zelené hoře. Od té doby je dílo označováno jako Rukopis Zelenohorský. List "Tagesbote aus Böhmen" však začal otiskovat fejetony, jejichž pisatel tvrdil, že nejen Zelenohorský, ale i Královédvorský rukopis jsou padělky Václava Hanky. Hanka žaloval vydavatele listu Davida Kuha za křivé nařčení z podvodu. Kuh byl nejprve uznán vinným, ale po odvolání byl zproštěn viny. Rozhodnutím Nejvyššího soudu z 12. dubna 1860 spor o pravost Rukopisů neskončil. Přenesl se až do dnešní doby jako výraz boje mezi českými a německými nacionalisty. |
Zelenohorský
rukopis
nalezl rovněž v roce 1817 důchodní
zelenohorského panství Josef Kovář. Ten spravoval
kromě jiného i skladiště, kde byly kromě náčiní i
staré spisy. Při jejich prohlížení si všiml
pergamenu nezvyklého formátu. Protože z něj nedokázal
nic přečíst, zanesl jej nepomuckému děkanovi F.
Boubelovi. Ten o nich řekl svým přátelům, zámeckému
kaplanovi F. J. Slámovi - Bojenickému a kaplanu J.
Zemanovi. Poradil však Kováři, aby je anonymně věnoval
nově se tvořícímu muzeu, neboť zelehohorský pán,
Jeroným hrabě Colorado - Mansfeld, byl nepřítelem všeho
českého. Anonymita Kováře však netrvala dlouho. Už v roce 1819 se obsah dopisu hrabě Mansfeld dozvěděl, a zachoval se podle očekávání - Kováře propustil, a všechny zbylé spisy ze skladiště nechal spálit na zámeckém nádvoří. Kovář živořil jako pokoutní písař v hospůdce Na Vyskočilce do roku 1848, kdy zemřel. Otázkou je, proč Boubela poradil zaslat Kovářovi spis anonymně, když tak mohl udělat sám, a beztrestně, neboť byl znám jako horlivý vlastenec ? Nebyla za tím jen snaha zůstat v pozadí od tohoto objevu ? A kdo vlastně prozradil Mansfeldovi obsah dopisu ? Podle jedné z verzí to byl někdo z trojice Boubela, Sláma nebo Zeman, prý proto, aby se pozornost odpoutala od možných padělatelů. Není s podivem, že by se tak zachovali čeští vlastenci a obětovali nelítostnému hraběti ubohého důchodního ? Nemohl to být hrabě Kolowrat, který měl s Mansfeldem rozhodně více příležitostí ke kontaktu? |
Za
spoluautora padělku a jeho přepisovatele se považuje
Josef Linda, Hankův přítel, rodák z blízkých Nových
Mitrovic. Často sem v době nálezu přijížděl, a tak
se předpokládá, že padělek na Zelenou horu dopravil.
Hypotéza má však háček - není žádný doklad o tom,
že sem dojížděl před objevením spisu. Navíc,
vzhledem ke smýšlení a vztahu hraběte Mansfelda k českým
vlastencům to nebylo ani možné. Stýkal se však jak s
Boubelou, Slámou i Zemanem. Právě jeden z nich - Sláma
- Bojenický - mohl rukopis do skladiště dopravit. Jeho
zájmy - staročeské písemnictví - i vztahy - přítel
V. Hanky - by tomu nasvědčovaly. Podezření za autorství tak spadá na tohoto muže hned z několika důvodů: působil v době nálezu jako zámecký kaplan, byl vzdělaný, literárně činný, přítelem Václava Hanky, Josefa Lindy a dalších vlastenců. Literární styl se však od Rukopisu královédvorského, který je připisován Hankovi a Lindovi, liší - na rozdíl od básní je neumělejší. To vedlo Dobrovského k tomu, aby Rukopis nazval "mazanicí" a z hlediska historického "bídnou slátaninou". |
Moderní policejní metody odhalily skutečně podvod - papír i nános barvy odpovídá 19. století. Přesto však i dnes existují zastánci pravosti "Rukopisů". Nechybí ani názory, že vše byla německá provokace, zaměřená proti českým vlastencům. |